Být, či nebýt
Lubinski, Kubinski...
Lominski, Rozanski a Poznanski.
Jsme ve Varšavě, v hlavním městě Polska.
Je srpen roku 1939. V Evropě je stále mír.
V této chvíli žije Varšava normálním životem.
Najednou se ale něco stalo.
Vidí tito Poláci ducha? Proč zastavilo toto auto?
Všichni hledí na jedno místo.
Lidé vypadají vystrašeně, téměř vyděšeně, někdo ohromeně.
Může to být pravda? Musí být. Bez pochyb.
Muž s malým knírkem, Adolf Hitler.
Hitler ve Varšavě, když obě země jsou stále v míru...
a úplně sám?
Zdá se, že si nevšímá rozrušení, které způsobil.
Zajímají ho snad delikatesy. pana Maslowskiho?
Nemožné, je vegetarián.
A i tak se své diety stále nedrží.
Někdy spolkne celé země. Chce teď sníst taky Polsko?
I vůbec, jak se sem mohl dostat? Co se stalo?
Všechno to začalo na velitelství gestapa v Berlíně.
Heil Hitler!
- Heil Hitler! - Plukovníku, máme zde Wilhelma Coetze.
Toto je jeho vysvědčení.
- Doufám, že bude mluvit. - Měl by.
- Ať vejde! - Ano, pane.
Wilhelm Coetze!
Heil Hitler!
Tak Wilhelme, prý chceš malý tank na hraní.
Ano, můj otec mi ho slíbil, pokud budu mít dobré vysvědčení.
Ale náš Führer viděl tvoje vysvědčení
a rozhodl se dát ti, co jen chceš.
Heil Hitler!
Řekneš svému otci, kdo ti dal ten tank, ne snad?
Určitě, náš Führer.
A pak možná bude mít Führera trochu raději, ne?
Určitě.
- Nyní ho nemá příliš rád, že? - Ne, nemá.
A občas o něm říká vtipy, že?
Řekl, že brandy pojmenovali po Napoleonovi,
a slanečky po Bismarckovi.
- A z Hitlera bude... - Kousek sýra?
- Ano! - Ano.
- Jak to víte? - Přirozená myšlenka.
Přirozená myšlenka?
Nechápejte to špatně. Já vždycky, totiž...
Plukovníku, doufám, že nepochybujete o mé...
Heil Hitler!
Führer!
Heil Hitler!
Heil já!
To není ve scénáři.
- Ale, pane Doboši, prosím. - Není to ve scénáři, pane Bronski.
- Bude to vtipné. - Nechci nic vtipné!
Kolikrát vám to mám opakovat, abyste nepřidával repliky?
- Chci... - Chcete znát můj názor, pane Doboši?
Ne, nechci znát váš názor.
Dobře, řeknu vám ho.
Nad smíchem by se neměl ohrnout nos.
Pan Greenberg, najal jsem vás jako herce, ne jako scenáristu. Rozumíte?
Co říká scénář?
- Dělám nástup. - A co říkáte?
- Nic. - Tak nic neříkejte.
Sedím tu a čekám tu dychtivě na mou scénu,
a musím stále čekat a čekat, až ztrácím náladu,
kvůli dvěma malým hercem, kteří si chtějí prodloužit svou scénu.
Pan Rawitchi, tomu železu, ze kterého jste, bych moc nevěřil.
Jak se opovažujete nazvat mě starým železem?
Chci, aby to všichni pochopili.
Toto je vážná hra, realistické drama...
- Dobré ráno, Doboši. - Dobré ráno.
- Líbí se vám moje šaty? - Nádherné.
Je to dokument o nacistickém Něm...
Toto se nosí v koncentračním táboře?
- Nejsou nádherné? - No právěže ano.
No a proč ne? Je to úžasný kontrast.
Představte si, jak mě bičují ve tmě. Křičím, světla se zapínají...
publikum mě vidí na zemi v těchto nádherných šatech.
- Šílený smích. - Správně, Greenbergu.
Držte se dál!
Jak může taková velká hvězda, umělkyně být tak neumělecká.
Musí vám šibat.
Jak se opovažujete mluvit s mojí ženou takovým tónem?
Promiňte, neovládl jsem se.
Zlatíčko, ty šaty stojí za prd.
Jen máš strach, že si tu scénu ukradnu pro sebe.
Strach? Proč bych ho měl mít?
Samozřejmě ne. Jsi nejlepší herec na světě.
- Všichni to vědí, dokonce i ty. - Nebuď primadona.
Je absurdní, jak se chopíš každé šance odvést pozornost ode mne.
Vždy když začnu příběh, ty ho dokončíš.
Pokud držím dietu, zhubneš. Pokud mám rýmu, ty kašleš.
A pokud bychom někdy měli dítě, nejsem si jistá, jestli bych byla matka.
Vystačil bych si s otcem.
Pan Doboši, podívejte, pokud byste mi dal šanci -
- Kdo vás udělal? - Já, pane Doboš.
- Co je na tom špatného? - Nevím. Není to přesvědčivé.
Podle mě je to jen chlapík s malým knírkem.
Ale to Hitler taky.
Počkat, není to jen tím knírkem. Je to... já nevím.
- Necítím z něj Hitlera. - Já ano.
Vím.
Ten obraz. Měl by vypadat jako na tom obraze.
Ale na něm jsem já.
Pak je ten obraz také špatný.
Podívejte, pane Doboši, jsem nikdo a musím hodně snést.
Ale vím, že jako Hitler vypadám a hned to dokážu.
Půjdu ven na ulici a uvidíte, co se stane.
A tak přišel Adolf Hitler do Varšavy v srpnu roku 1939.
Mohu dostat váš autogram, pane Bronski?
- Bronski? - Samozřejmě.
Taky myslím, že by se tomu smáli.
Když mi Doboš řekl, "Bronski, budeš hrát Hitlera,"
myslel jsem, že to je skutečný začátek mé kariéry.
Neboj se, Bronski. Nemohou přehlížet skutečný talent donekonečna.
A jednou přijde den, když budeš hrát Shylocka.
Scéna s Rialto.
Shakespeare musel myslet na mě, když ji psal. To jsem já.
"Nemám snad oči? Nemám ruce...
orgány, smysly, tvar, pocity a vášně?
Nejsem živený stejným jídlem, zranitelný stejnými zbraněmi,
Trápen stejnými nemocemi?
Když do nás píchnete, neteče z nás krev?
Když nás lechtáte, nesmějeme se?
Když nám dáte jed, neumře snad?"
Dohnal bys je k slzám.
- Místo toho musím nosit kopí. - To je všechno, co děláme, nosíme kopí.
Nést kopí v prvním dějství, nést ho ve druhém dějství.
Odnést Rawitche ze scény v posledním dějství.
S jakou radostí bych shodil toho amatéra přímo z jeviště.
To by bylo smíchu.
Haló, tady je pan Tura.
Prosím si sendvič se salámem a sýrem a pohár piva.
Hned, prosím. Děkuji.
- Publikum je dnes dost chladné. - Ne ke mně.
Vím, že podávám mizerný výkon. Jako vždy, když se hádáme.
- Řekni něco hezkého. - Ty falešníku.
Viděla jsem tvůj výstup s Poloniusem. Nikdy jsi nebyl lepší.
Hned bych ti dala pusu, ale bojím se, že bych si zničila líčení.
Miláčku, ráno jsi měla pravdu.
Cítil jsem se tak mizerně po zkoušce, že jsem šel za Dobošom a řekl mu,
že když ohlásí novou hru, aby dal tvé jméno na první místo.
Opravdu, drahoušku? To je od tebe velmi milé! Ale já o to opravdu nestojím.
To řekl i Doboš, tak jsme to nechali tak, jak to bylo.
Ale, drahoušku, víš co k tobě cítím.
Vždyť bych i -
- Květiny? - Nejsou nádherné?
- Nedělej nevinnou. Kdo je poslal? - Nevím, nemají věnování.
Znovu bez lístku? To je třetí noc za sebou. Kdo to je?
Jsem si jistá, že to určitě není nic osobního.
Musí to být milovník divadla, umělecký fanatik.
Někdo sedící v galerii noc co noc -
Asi jeden z těch ubohých chlapců, který si nemůže dovolit lístek,
ale zdědil mnoho květů a pokouší se jich zbavit.
Tři noci za sebou.
Ani Shakespeare se nemohl dívat na Hamleta tři noci za sebou.
- Zapomněl jsi, že hraješ Hamleta. - To je pravda.
Pane Tura, na scénu!
Marie, miláčku, toto je moje největší scéna.
Josefe, zlatíčko, přísahám, že nevím, kdo to je.
Děkuji, miláčku.
Je to pravda, Anno. Nevím, kdo to je. Ale jsem si jistá, kdo by to mohl být.
- Myslíte toho mladého letce? - Ano, je velmi mladý.
Zase je v druhé řadě. Každý večer vypadá lépe a lépe.
Nechápejte mě špatně. Já svého manžela miluji, a proč ne?
Je úžasný.
Jen ho rozruší takové maličkosti.
Jako ta maličkost v druhé řadě.
Čekám na odpověď.
"Poručík Stanislav Sobinski." Měla jsem pravdu, je to ten mladý letec.
- Velmi trpí? - Ano, přerušil mlčení.
- Už to nemohl déle snášet? - Ne, nemohl.
- Chudáček! - Jen pouhý chlapec.
- Och, ne. - Co chce, abyste si ho adoptovala?
Umírá touhou vidět mě, i jen na chvilku.
Samozřejmě, že ne. Určitě ne. Ale nechci být k němu neslušná.
Domnívám se, že je špatné ignorovat lidi, kteří vás obdivují, kupují lístky -
Drahá, neztrácejte čas s výmluvami.
Pokud se s ním chcete setkat, tak šup, dokud je stále mladý.
Ano, myslím, že to dlužím mému publiku.
Milý poručíku - Počkej, až ho uvidíš, Anno.
Bohužel jsem velmi zaneprázdněna.
Pokud mě opravdu chcete vidět, přijďte za mnou do mé šatny,
když Hamlet začne svůj monolog: "Být, či nebýt."
- Jak to vyzní? - Bezpečně.
"Ó, strašné břemeno!
Slyším ho přicházet.
Musíme se pobrat, pane."
"Být, či nebýt:
To je ta otázka:
Kdo mi odpoví, co šlechtí ducha víc? Zda trpně nést
střely a šípy zlostné Štěstěny...
či zda pozvednout zbraň -"
Děkuji za přijetí, paní Turová.
Kdybyste jen věděla, jak jsem se těšil na tuto chvíli.
- A teď jste pravděpodobně zklamán. - Ale, paní Turová.
- Posaďte se. - Děkuji.
Takže vy jste ten pán, který mi posílá ty nádherné květiny? Děkuji.
Představovala jsem si vás zcela jinak. Jako důstojného starého pána.
A teď, když vás vidím...
přemýšlím, jestli to byla správná věc, zvát vás sem.
Víte, nikdy se nesetkávám s cizími lidmi ve své šatně.
Ale vy pro mě nejste cizí. Viděl jsem všechny vaše hry.
Nikdy nezapomenu, jak jsem se smál, když jsem vás viděl jako Kiki.
Někteří si mysleli, že jsem byla vtipná.
Ale v Lady Macbeth jste určitě nebyla vtipná.
- Děkuji. - V ten večer jsem se vás opravdu bál.
Mě? Neublížila bych ani mouše.
Nebo zlaté rybce. Mimochodem, jak se má?
- Kdo? - Zlatá rybka.
- Jaká zlatá rybka? - Tu, kterou máte tak ráda.
Víte, četl jsem všechny vaše rozhovory.
Och, ano, samozřejmě.
Když jsem vám viděl na té fotce z farmy, za pluhem...
- Mimochodem, kde to bylo? - V časopise "Kroniky".
Ne, myslím, kde je ta farma?
Ne, myslím, že o mně jsme už mluvili dost.
Řekněte mi o sobě.
Není toho moc co říct. Jen létám bombardérem.
Jak krásně vzrušující.
Nevím, jestli je to vzrušující, ale je to prostě bombardér.
Možná neuvěříte, ale dokážu shodit tři tuny dynamitu za dvě minuty.
- Opravdu? - Zajímá vás to?
Samozřejmě.
Nechci překročit svoji pozici, ale zkusím to:
Mohl bych vám ukázat moje letadlo?
- Možná. - Kdy se setkáme?
Zítra o druhé, u mě.
Ne, raději se setkáme přímo na letišti.
Na shledanou.
Doufám, že mi odpustíte, pokud jsem se choval trochu neohrabaně,
ale je to poprvé, co jsem potkal herečku.
Poručíku, toto je poprvé, co jsem potkala muže,
který dokáže shodit tři tuny dynamitu za dvě minuty. Ahoj.
Ahoj.
Zítra o druhé se budu hledět z výšky na Varšavu.
Vezme mě do tříkilometrové výšky.
Není na tom něco špatného, že ne?
Ne, vůbec ne. Pokud to nezjistí Tura.
Nakonec, co manžel nevidí, to manželku nebolí.
Stalo se to.
Čeho se děsí každý herec.
Co, zlato?
Někdo odešel během mého výstupu.
Řekni mi, Marie, ztrácím svůj um?
Jasně, že ne, drahoušku. Je mi to tak líto.
Ale on odešel během mého výstupu.
Možná se necítil dobře. Možná musel odejít.
Možná dostal infarkt.
- Kéž by. - Kdyby byl zůstal, mohl umřít.
Možná je už mrtvý. Miláčku, ty mě vždy tak utěšíš.
- Co se děje? - Hitler mluví v Říšském sněmu.
- Dobrý den, pane Doboši. - Dobrý den, doktore.
Toto je doktor Vojawski z ministerstva zahraničních věcí.
Dobrý den, pánové.
Obávám se, že mám pro vás špatné zprávy.
Vláda má pocit, že by bylo nerozumné pokračovat v této hře.
Co?
Chcete říct, že večer nemůžeme otevřít?
- Obávám se, že je to tak. - Ale proč?
- Máme právo to vědět. - Vím, že hra má uměleckou hodnotu.
Má mnohem více.
A to je přesně to, čeho se vláda bojí.
Mohla by se dotknout Hitlera.
No, to by tedy bylo špatné.
Už jste někdy četli, co o nás říká? Slyšeli jste ho někdy?
Promiňte, pánové, ale nařízení je konečné.
"Být, či nebýt...
To je otázka!
Kdo mi odpoví, co šlechtí ducha víc? Zda trpně nést
střely a šípy zlostné štěstěny -"
Anno, chtěl bych mluvit s paní Turovou o samotě.
Tak podívejte, Stanislave, obvykle já říkám mé služce, kdy má odejít z místnosti.
Musím vám toho tolik říct. Když jsme v letadle, nemůžeme mluvit.
Když jsme v čajovně nemůžeme dělat nic, než mluvit.
Když jsme v šatně, musíme dávat velký pozor na moje líčení.
Víte, Marie, tehdy v letadle...
myslela jste si, že se nedívám, ale viděl jsem, že se na mě díváte.
Byl to velmi soucitný pohled, řekl bych.
Měl jsem pocit, že mě máte ráda. Mýlil jsem se?
Ne, vůbec ne, Stanislave.
Řekněte, Marie. Buďte upřímná. Stále se vám líbím?
Samozřejmě.
Stále mě máte ráda? Myslíte, že mě vždy budete mít ráda?
Nevidím důvod proč ne.
To je nádherné.
Co uděláme s vaším manželem?
- Cože? - Musíme mu to říct, samozřejmě.
Říct mu co?
Že se milujeme, že jsme do sebe zbláznění.
Nemá právo stát nám v cestě.
Jsem si jistý, že pochopí situaci. Také pan Doboš.
- Co s tím má společného Doboš? - No snad nechcete zůstat na scéně?
Nedovolil bych vám to, stejně už jste z toho unavená.
Chcete žít klidný život. Řekla jste to v tom časopise "Kroniky".
Drahá, teď si skutečně užiješ tu farmu.
Nebudete muset používat ten pluh. Koupím vám traktor.
Postavím bazén pro vaši zlatou rybku.
Stanislave, jste skutečně zlatíčko,
ale asi si neuvědomujete, že jsem vdaná.
- Proto si musím promluvit s vaším manželem. - Ale já ho miluju.
Ne nemilujete.
Jste jen mravní, milá, a je vám ho líto.
Nebojte se. Je to mezi dvěma muži.
- Počkám tady na něj. - Stanislave, poslouchejte mě.
Je to moje vina, ale musíte pochopit, že já -
- Paní Turová. - Zůstaňte venku, Anno.
Paní Turová, vypukla válka!
"Bez vyhlášení války
německá vojska dnes večer překročila naše hranice na několika místech."
Bez jakéhokoliv varování.
Zaplatí za to, než s tím skončí. Budeme s nimi bojovat.
Válka. Opravdu válka.
Lidé se budou zabíjet a budou umírat.
Na shledanou, Marie.
- Stanislave, vraťte se. - Musím.
Musím vás znovu vidět.
- Marie, slyšela jsi? - Ano, vypukla válka.
Zdá se to nemožné. Je to neuvěřitelné.
- Ví to už publikum? - Ne, musím jim to říct.
To je spiknutí. Podlé spiknutí!
- Je to horší. Je to zločin! - Máte pravdu!
Odešel během mého výstupu už podruhé.
- Proboha, o čem to mluvíte? - Nerozumíš? Je válka!
To je letecký poplach!
Zavřete okna! Rychle, do sklepa. Rychle!
Tak, už více nemusíme mít starost o tu nacistickou hru.
Nyní sami nacisté uspořádají představení. Mnohem větší.
Není cenzora, který by je zastavil.
Nešťastné Polsko.
Napadené bez jakéhokoliv varování, bezohledným dobyvatelem.
Varšava zničena v zájmu zničení.
Padla opona na polské drama,
tragédie s koncem v nedohlednu.
Nacistický tank byl proti každé polské naději...
a lidé byli šokováni a bezmocní.
Nebylo cenzora, co by je zastavil.
VÝSADOU PLUKOVNÍKA EHRHARDTA Náčelníka okupační kanceláře Gestapa
INTERNACE V KONCENTRAČNÍM TÁBOŘE
TREST SMRTI
ZASTŘELENÍ NA MÍSTĚ
"Když do nás píchnete, neteče z nás krev?
Když nás lechtáte, nesmějeme se?
Když nám dáte jed, neumře snad?"
Byl bys býval skvělý Shylock.
Všechno, co jsem musel dělat, bylo držet kopí.
Zajímalo by mě, jestli budeme někdy držet kopí znovu.
Doufejme.
Ale nový elán začal popadat polský lid.
Nenávist a ještě větší nenávist byla odpověď na nacistický teror.
Povstání proti útlaku.
Odhodlanost bojovat v každé chvíli, kdekoliv, všude.
Boj pokračoval. "V."
"V" jako vítězství!
Pryč s nacismem, pryč s Hitlerem!
Varšavské podzemí vrací úder...
sabotáže, ničení.
Ale opravdový boj za svobodu Polska se vedl někde v Anglii.
Mladí Poláci mstící svou zemi...
polská letka RAF.
No, je příjemné vidět, že vás stále drží ten smysl pro humor.
Nad Berlínem jsme ještě vtipnější.
Kéž bych byl mladý, abych pro naši zemi mohl udělat tolik jako vy.
No tak, profesore. Jedno vaše vystoupení v rádiu má hodnotu 10 000 bomb.
Kdy vás znovu uslyšíme, profesore Siletsky?
Obávám se, že to může chvíli trvat.
Proč? Co se děje?
Nic, jen musím jet na malý výlet.
A každý, kdo si v těchto časech kupuje zpáteční jízdenku, je pořádný optimista.
Jedete na tajnou misi, profesore?
Vidím, že to nemá význam. Jste na mě až příliš chytří.
Už vím. Jede do Berlína navštívit Hitlera!
Ne zcela. A samozřejmě doufám, že Hitler nenavštíví mě.
Děkuji vám, že jste mě poctili výbornou večeří.
- Profesore, nejdete náhodou do Varšavy? - To byste riskoval svůj krk.
Nakonec, vy riskujete své životy každý den, ne?
Takže jedete do Varšavy.
Prosím, víc vám nemůžu říct. Lituji, že jsem se o tom vůbec zmínil.
- Ale nezmínil. - Dostali jsme to z vás.
Konec konců, komu bych měl věřit, pokud ne vám?
A vím, že si to necháte pro sebe.
Varšava.
Dal bych svou duši za to, být tam jen na hodinu a vidět mámu.
Pokud ještě žije.
Kéž bych ji mohl najít.
Mohli byste ji najít, prosím? Moje matka...
Chápu přesně, jak se cítíte. Ale musíte si uvědomit,
že nemohu ohrozit cíl mé cesty.
Řekněte mi, kde vašš příbuzné najdu,
a udělám, co budu moci.
- Profesore Siletsky. - Ano?
Moje rodina naštěstí není v Polsku,
ale ve Varšavě je někdo...
- Dáma? - Ano.
Je to velmi důvěrná záležitost. Ocenil bych, kdybyste jí jen řekl...
- Ale ne jejímu manželovi. - Vím přesně, co jí říct.
Jen řekněte: "Být, či nebýt." Ona bude vědět.
Šifrovaná zpráva?
Jak se jmenuje dáma?
- Je to Maria Turová. - Okamžik. Napíšu si to.
Jak se to jmenuje?
T-U-R-O-V-Á. Je to správně?
Neříkejte mi, že jste nikdy neslyšel o Marii Turové?
Proč? Měl bych?
- No, žil jste ve Varšavě... - Och, ano, to jméno mi je mi povědomé.
Je docela známá.
- Známá? Je slavná. - Ano, vskutku.
Tady, to je jméno mého bratra. Nevím, jestli to po mně přečtete.
- Dobře. - Poručíku.
- Těší mě. - Generál Armstrong.
- Major Cunningham. - Těší mě.
Proč jste mě chtěl vidět, poručíku?
Pár dní jsem přemýšlel, jestli sem přijít.
Možná to bude nespravedlnost vůči důležitému muži.
Koho podezříváte?
Víte, pane, jeden večer
měl u nás v táboře projev profesor Siletsky
a vzpomněl jsem jméno Marie Turové, a on o ní nikdy neslyšel.
Ani já.
Ale on má být Polák, který žil ve Varšavě.
A ona je ve Varšavě nejslavnější herečka.
Mladý muži, je mnoho lidí, kteří se nezajímají o divadlo.
Já jsem taky slyšel jen o jedné herečce.
A rozhodně doufám, že už se nikdy neozve.
Pane, Maria Turová je více než herečka. Je to osobnost.
Nekoupíte si noviny, abyste o ní nečetl.
Nekoupíte si krabičku cigaret bez jejího obrázku uvnitř.
Pojmenovali po ní mýdlo.
Nemůžete se pohybovat po Varšavě bez toho, aby jste na ni nenarazil.
Myslel jsem, že je moje povinnost říct vám to dřív, než profesor odejde.
- Už odjel, ne? - Ano, už včera měl být ve Švédsku.
Okamžik. Jak jste věděl, že má odjet?
- Řekl nám to. - Řekl vám co?
- Že jede do Varšavy. - To je nemožné.
Nakonec, všichni jsme byli Poláci, nikdo na tom neviděl nic špatného.
Jinak by mu chlapi nedali všechny ty adresy.
- Jaké adresy? - Příbuzných ve Varšavě.
- A on si je vzal? - Ano, pane.
Jak to mohl udělat?
Pokud padnou do rukou gestapa,
mohou podniknout represálie proti jejich rodinám.
Kdy se profesor Siletsky dostane do Varšavy?
Pravděpodobně jel dnes lodí do Litvy.
A z Litvy je to nejisté. Řekl bych tři nebo čtyři dny.
Jak dlouho by vám zabral let do Varšavy?
Asi šest nebo sedm hodin, pane.
- Počkáte chvíli venku? - Ano, pane.
Nemůžu tomu uvěřit.
Já také ne, pane. Nemůžeme riskovat.
Ten chlapík sem přišel s nejlepšími doporučeními.
Kontrolovali jsme to znovu a znovu.
Ten člověk veze instrukce pro podzemí ve Varšavě.
Pokud je předá
Gestapu namísto podzemí,
bude to znamenat nejen smrt stovek lidí,
ale i kompletní zničení naší organizace ve východní Evropě.
Samozřejmě. Ale nerad bych odsuzoval na základě takových nejasných důkazů.
My ho neodsuzujeme.
Když řekl těm pilotům o své cestě do Varšavy, podepsal si vlastní rozsudek.
Mohl by být jen hlupák...
Pak je úplně stejně nebezpečný.
Znám Siletského. Není to hlupák.
No, pane, jaké jsou rozkazy?
- Zavolejte toho mladíka. - Ano, pane.
Tak podívejte, poručíku,
jakmile se dostanete do Varšavy,
navštívíte Sztalugovo knihkupectví
a dáte mu naše instrukce.
Sztaluga pak informuje podzemí.
Pokud bude někdo náhodou v knihkupectví, nic nedělejte.
Jen si ptejte výtisk
Tolstého románu "Anna Kareninová".
A dejte Siletského fotku na stranu 105.
- Je to jasné? - Ano, pane.
- Deset minut. - Dobře.
Halt!
Škoda, netrefili jsme ho.
- Dobrý večer. - Dobrý večer.
Nemáte náhodou Annu Kareninu od Tolstého?
Myslím, že mám.
Ano.
Tady je.
- Kolik stojí? - 20 zlotých.
Je příliš drahá, promiňte.
Na shledanou.
- Vezmeme si tyto pohlednice. - Kolik stojí?
8 zlotých, 75.
Na shledanou, pánové. Přijďte zas.
Profesor Alexander Siletsky -- Přijede do dvou dnů.
Sledujte železniční stanici. Nesmí navázat kontakt s Gestapem.
Jinak katastrofa. Brzy vás budeme kontaktovat.
Pomůžu vám, pánové?
- Hledáme paní Marii Turovou. - Já jsem paní Turová.
Musíte jít s námi.
Nic jsem neudělala. Proč mě chtějí?
Pojďte, rychle.
205, 206.
Paní Turová je tu, pane.
Ano, pane.
- Ať počká v 206-ce. - Ano, pane.
Dobrý večer, paní Turová.
- Dobrý večer. - Jsem profesor Siletsky.
Je mi velkou ctí vás poznat, paní Turová.
Nesednete si?
- Cigaretu? - Děkuji.
Omlouvám se za způsob, jakým jsem vás sem nechal přivést.
Když chce muž vidět ženu tak velmi,
že podpoří své pozvání bajonety, to je dost lichotivé.
To je velmi pěkně řečeno.
Ve skutečnosti, já vůbec nejsem zodpovědný za to, že vás sem přivedli.
To okouzlující mladý muž v Anglii...
Dal mi pro vás zprávu.
Dost podivnou zprávu.
"Být, či nebýt."
Vy nepochybně víte, co to znamená.
Ano, mám mlhavou představu.
Já vážně -
Prominete mi, prosím?
Haló? Ano.
Jak se máte, plukovníku Ehrhardte?
Ano, cesta byla trochu neklidná,
ale jsem rád, že jste pro mě poslali to letadlo do Švédska. Jinak -
Kdykoliv si přejete, samozřejmě.
Zítra ráno v deset na velitelství gestapa,
ledaže byste se dnes večer ozval. Dobře.
Těším se, až se potkáme.
Na shledanou, plukovníku.
- Promiňte. - Nebudu vás více zdržovat.
Děkuji vám za tu okouzlující zprávu.
- Paní Turová, vy jste herečka, že? - Ano.
A přirozeně, v divadle je důležité, abyste si zvolila správnou roli.
Velmi.
Ale ve reálném životě je ještě důležitější, jestli si vyberete správnou stranu.
Správnou stranu?
Co je správná strana?
Vítězná strana.
Tomu úplně nerozumím.
Zde ve Varšavě je mnoho lidí,
které známe dobře a mnoho lidí,
které neznáme tak dobře a rádi bychom je poznali lépe.
A v tom nám můžete pomoci, paní Turová.
Chcete, abych byla špión?
No tak, to je příliš hrubý výraz.
Jednou jsem hrála špionku. byl to velký úspěch.
Měla jsem skvělé recenze. Byla to vskutku vzrušující role.
Nebylo by vzrušující zahrát si to ve skutečném životě?
V posledním dějství mě zastřelili. Myslím, že se to stává většině špionů.
Drahá paní Turová, nikdy by nás nenapadlo
vystavit nebezpečí někoho tak okouzlujícího, jako jste vy.
Vše, co byste musela udělat, by bylo se trochu bavit.
Například, pozvat jisté lidi -
Už to vidím, jak budu pořádat velkou hostinu v mém jednopokojovém sídle.
Samozřejmě, můj nádherný byt mi vzali.
Ujišťuji vás, že to může být velmi jednoduše napraveno.
Život by se mohl...
pro vás stát opět velmi pohodlným, paní Turová.
Tak, co říkáte?
Přirozeně, je to velmi přitažlivé a lákavé.
Ale co uděláte s mým svědomím?
Jednoduše vás přesvědčíme, že sloužíte pravé věci.
Zajímalo by mě, zda skutečně víte, co znamená nacismus?
Mám trochu představu.
V podstatě se pokoušíme vytvořit šťastný svět.
Lidé, kteří nechtějí být šťastní, nemají v tomto šťastném světě místo.
To dává smysl.
Nejsme brutální, nejsme monstra. Řekněte,
vypadám jako monstrum?
Samozřejmě, že ne, profesore.
Říkáte to, jako byste to myslela vážně.
- Myslím. - Jsme jako jiní lidé.
Rádi zpíváme, tančíme,
obdivujeme krásné ženy.
Jsme lidští. A někdy
- velmi lidští. - O tom jsem přesvědčena.
Proč nezůstanete na večeři? Neumím si představit nic více okouzlujícího.
A než skončí tento večer, jsem si jistý, že řeknete: "Heil Hitler."
Ráda bych přijala vaše pozvání,
ale právě tak, jako vy chcete představit věc nacismu v nejlepším světle,
já bych ráda reprezentovala polskou věc ve vhodnějších šatech.
Zcela chápu. Prosím, nenechte mě čekat příliš dlouho.
- Au revoir. - Ještě moment.
- Těším se. - Já také.
- Dáma může odejít. - Ano, pane.
Je velmi těžké se sem dostat, ale ještě těžší je dostat se ven.
Jsem hrozně vyděšená a hrozně vzrušená.
- Na shledanou. - Na shledanou.
"Být, či nebýt."
Cítím se mnohem lépe.
To jsem rád. Kdo jste? Jak jste se sem dostal?
Padákem. Skočil jsem z letadla.
Rovnou do mé postele? Jak jste se dostal do mého bytu?
Vaše žena - Ještě se nevrátila? Dělám si starosti.
- Vy si děláte starosti? To já si dělám! - Tišeji, mohl byste nás ohrozit všechny.
- Nakonec, jsme všichni na jedné lodi. - Aha, na jedné lodi?
Mohu se vás na něco zeptat jako námořník námořníka?
Co za protivítr vás přivál do mých pantoflí?
- Siletsky je tu. - Co?
V hotelu Evropa. Vzali mě k němu hned z knihkupectví.
- Co jsi dělala v knihkupectví? - Varovala je před Siletským.
Siletsky je tu. Pak je po všem.
Stále je příležitost, Siletsky zatím nešel na Gestapo.
Musíme se k němu dostat, i kdybychom měli vyhodit hotel do vzduchu.
To je nemožné. Je to jako ozbrojený tábor. Všude jsou vojáci.
Ví, že jsem tady?
Ne, ale chce, abych se stala nacistickým špionem.
- Kdo chce, aby ses stala špionem? - Siletsky.
- Kdo je Siletsky? - Špion.
- A kdo je on? - Poručík Sobinski.
Co tu děláte?
Na tom nezáleží. Nechápeš? Siletsky je tady!
To je neuvěřitelné!
Přijdu domů, abych našel muže na stejné lodi jako já,
a moje žena řekne, "Na tom nezáleží."
Ale pane Tura, tohle je hodina H.
Přece nechceš, abych marnila čas dlouhým vysvětlováním.
Ne, ale myslím, že manžel má právo alespoň na náznak.
Dobře. Siletsky chce, abych s ním šla na večeři,
a pokud nedostaneme nějaký nápad, ač se mi to nelíbí,
asi jej budu muset zabít sama, protože jen já se k němu dostanu.
To vše by se nestalo, kdyby poručík přiletěl před Siletskym.
Ale pro Siletského poslali letadlo, takže přijel dříve než poručík.
- Je to jasné? - Ne.
Půjdete s ním na večeři? Je to naše jediná šance.
Počkat. Já rozhodnu s kým půjde moje žena na večeři a koho zabije.
- Nevidíš, že v sázce je Polsko. - Buďte trochu vlastenec!
Poslouchejte! Nejdřív mi odejdete z monologu, pak mi vlezete do pantoflí.
A teď pochybujete o mém vlastenectví.
Jsem dobrý Polák. Miluji svou zemi a své pantofle.
- Doufám, že tvoje země má přednost. - Já také.
- Toto je stav nouze... - Podívejte se,
moc toho o celé věci nevím, ale je ten Siletsky skutečná hrozba pro Polsko?
- Katastrofa. - Je třeba se o něj postarat.
- A také o něj bude postaráno. - Kdo to udělá?
- Já to udělám. - Ale jak?
Kde?
Setkám se s Herr Siletskym na velitelství gestapa.
A až ho zabiju, doufám, že mi vysvětlíte, o co vůbec šlo.
Trvalo to trochu déle, než jsem myslela, Doufám, že to stálo se to.
Neváhám zemřít za našeho Führera kdykoliv,
- kromě následujících pár hodin. - Děkuji, profesore.
Už je to hodně dlouho, co jsem na sobě měla tyto šaty.
A co jsem viděla takové jídlo. Kaviár stále existuje.
Ano, na vítězné straně.
Musím přiznat, že jste dal na stůl velmi přesvědčivé argumenty.
Je krásné být tady, profesore.
Objednal jsem švédský stůl. Nechceme být přece rušeni vojenskými služebníky.
Přirozeně. Konečně, toto není záležitost státu.
Nejlepší věc jak začít váš trénink agenta
je se sklenkou šampaňského.
Připijeme na Blitzkrieg?
Preferuji pomalé obklíčení.
Víte, profesore, mám z vás trochu strach.
Ale proč? Neměla byste být.
Možná ne. Možná je pod tou vaší bradou něco velmi laskavého.
Domnívám se, že možná máte chlapecké rysy, ale ještě nevím.
- Proč to nezjistíte? - Zjistím.
Zde, napište mi vaše jméno a já vám o vás všechno řeknu.
Poprvé jsem viděla písmo svého muže
až na oddacím listě, a to bylo už příliš pozdě.
Tak to si tedy zahrávám. Ale pamatujte,
pokud chce věštkyně vydělat,
musí klientovi říct jen to, co chce opravdu slyšet.
Pokud bych věděla, že takto píšete "S", nepřišla bych.
- Jste velmi odhodlaný muž. - Ano, velmi.
Ale máte obrovské kouzlo, opravdu.
Jen doufám, že se zachováte podle toho vašeho "Y", profesore.
Uvidíte.
- Heil Hitler. - Heil Hitler!
Heil Hitler!
Jsem kapitán Muhm, ze štábu plukovníka Ehrhardta.
Prosím vstupte.
Okamžik.
Omlouvám se, v plukovníkových plánech je malá změna.
Rád by vás viděl okamžitě.
Ano, samozřejmě.
Za chvíli jsem u vás.
- Je mi to hrozně líto. - Neříkejte mi, že musíte odejít?
Ano, ale přijdu tak rychle, jak to jen bude možné.
To je strašné. Přišla jsem sem s pochybnostmi
a teď mě opustíte, když jsem je začala ztrácet.
Nebude to trvat dlouho.
Gestapo je v těchto dnech tak zaneprázdněno, že se mě určitě rádi zbaví.
- Je mi to opravdu líto. - No, nedá se nic dělat.
Praskají mi nervy. Můj život nemá pro Führera více smysl. Jdu ho ukončit. Heil Hitler!
Okamžik. Jak se jmenujete?
- Paní Turová. - Koho jste navštívila?
Profesora Siletského.
Promiňte, profesor nezanechal žádné instrukce. Musíte počkat, než se vrátí zpět.
- Ale to není nemožné. - Lituji. Nemůžu nic dělat.
- 206. - Ano, pane.
KANCELÁŘ PRODUCENTA
SÍDLO GESTAPA
Ano, pane.
- Heil Hitler! - Heil Hitler!
Počkejte chvíli. Ohlásím vás u plukovníka Ehrhardta.
Moc děkuji.
Na shledanou, plukovníku.
- Heil Hitler! - Heil Hitler!
Není toto ten pán z Anglie, kapitáne?
- Ano, generále. - Rád vás poznávám, profesore.
Je to velmi velká čest.
To jste ty angličany oklamal, co?
Britský lev si bude popíjet svůj čajík
z německých podšálků.
- Heil Hitler! - Heil Hitler!
Jak se ten mohl stát generálem?
Je to Göringův švagr.
- Ohlásím vás u plukovníka. - Děkuji.
Přinesl ty papíry.
Takže nezapomeňte. "Kdo jsou jeho pomocníci v Anglii?"
- Až to zjistíte, zavolejte, o zbytek se postarám. - Dobře.
- Turo, hrajete nám o život. - Vím.
Udělám i nemožné. Překonám sám sebe.
Ne. Jen klidně a nenatahujte výstup, prosím. Tak, do toho.
Nerad nechávám osud naší země v rukou toho starého železa.
Pošlete ho dovnitř.
- Profesore, prosím. - Děkuji.
- Heil Hitler. - Heil Hitler.
Profesore Siletsky, rád vás vidím.
Já vás také.
- Posaďte se, prosím. - Děkuji velmi pěkně.
Nedokážu vám ani říci, jak jsme rádi, že vás tu máme.
Mohu říci, drahý plukovníku, že je příjemné znovu dýchat vzduch Gestapa.
Víte plukovníku, v Londýně jste docela známý.
Říkají vám tam "Koncentrační tábor Ehrhardt".
Ano. My děláme to koncentrování a Poláci to táboření.
Ano, jistě. Zde je zpráva -
a to je konec podzemního hnutí.
Podíváme se na to.
Excelentní.
Jsou už vlastně mrtví.
Předpokládám, že v hotelu nezůstaly žádné další dokumenty.
- Ne, to je všechno. - Dobře, dobře.
A hned ráno pošlu kopii do Berlína.
Kopii? Ano, samozřejmě, kopii.
Podle mě je to zbytečná byrokracie. Ale když to chtějí, tak prosím.
Přirozeně. Víte, profesore,
Varšava je v těchto dnech nebezpečné místo.
Ale předpokládám, že máte ty dokumenty v hotelovém sejfu.
Ne, jsou zamčené v mém kufru. Celý hotel je sejf.
Ano, samozřejmě. Přirozeně.
Na tomto začneme pracovat hned.
- Za chvíli jsem zpět. - Dobře.
- Dobře, ukončíme to. - Ne. Stále má dokumenty ve svém kufru.
Dokumenty ve svém kufru?
Zabiju toho bastarda tak či tak.
Jak se dostaneme do jeho hotelu?
Vraťte se tam a zdržte ho. Pokusíme se něco vymyslet.
Plukovníku, chcete se mě ještě na něco zeptat?
Ještě mnoho. Sedněte si, profesore. Je mnoho věcí, na které se vás chci zeptat.
Tak mnoho věcí.
Na všechno, co budete chtít, vám rád odpovím.
Děkuji.
Takže mně říkají "Koncentrační tábor Ehrhardt".
Ano. Víte, profesore,
- je tu něco, na co se vás chci zeptat. - Ano?
Tak to je. Tisíce otázek na mysli
a nedokážu si vzpomenout na něco, co se zeptat.
Ale to se vykrystalizuje.
Možná je tu něco, co byste se rád zeptal mě.
Ne, nic mě nenapadá, plukovníku.
Takže mně říkají "Koncentrační tábor Ehrhardt".
Dobře. Promiňte na chvíli, hned jsem zpátky.
- Docházejí mi dialogy. - Máme to.
- Dejte si tuto zbraň do kapsy. - Vezměte ho zpátky do hotelu.
Jakmile budete v jeho pokoji, udeřte ho do hlavy rukojetí zbraně.
Pak mu vezměte klíče, otevřete jeho kufr a spalte ty dokumenty. Pak ho zastřelte.
Dobře. Počkat!
Co bude se mnou? Oni mě zabijí.
- Budeme vám držet palce. - Dobře.
Počkat.
Vy jděte do hotelu a já vám budu držet palce.
Tady máte. Vymyslete něco jiného.
Takže mně opravdu říkají "Koncentrační tábor Ehrhardt".
Plukovníku, pokud se neděje něco naléhavého, rád bych si trochu odpočinul.
Odpočinul? Och, paní Turová.
Řekněte mi, jak se má paní Turová? Sedněte si, profesore.
Víte, moji lidé z Gestapa jsou velmi schopní.
Prostě jsem myslel, že by pro nás mohla být cenná jako agent.
A kromě toho, je to velmi dobrá společnice.
Velmi dobrá společnice?
Víte plukovníku, pokud byste se chtěl s paní Turovou seznámit, rád vás představím.
No, děkuji.
A pokud se vám zalíbí...
I byste se za mě přimluvil?
Byl bych potěšen.
Tak to děkuji.
- Řekněte, nemá manžela? - Ano, ale záleží na tom?
Ano, co na tom.
Mimochodem, myslím, že její muž je ten velký polský herec...
Josef Tura. O tom jste samozřejmě slyšel.
Ne, neslyšel.
Ve skutečnosti jsem dokonce nikdy předtím neslyšel ani o Marii Turové.
Opravdu? Tak jak jste s ní přišel do kontaktu?
To je dost delikátní příběh.
V Anglii je jeden mladý polský letec, myslím, že se jmenuje Sobinski.
- Požádal mě, abych jí doručil zprávu. - No,
to je velmi zajímavé. Jaká to byla zpráva?
Musel jsem přísahat tomu mladému Romeovi, že to neřeknu jejímu manželovi.
To vám dává hrubou představu o té zprávě.
Ano.
- Je to trochu hrubé. - Zdá se, že mají tajnou mileneckou šifru.
- Nudím vás? - Ne, považuji to za velmi zajímavé.
Ten letec mi dal tu zprávu a nedává mi to hlavu ani patu
a ani vám nebude. Ale zdálo se, že paní Turová tomu rozuměla dokonale.
Co to bylo za zprávu?
- "Být, či nebýt." - Být -
- Být, či nebýt! - Plukovníku, není to nic znepokojujícího,
- je to jen Shakespeare. - To si myslíte vy!
Profesore Siletsky, vy mě ohromujete.
Vy, starý mazák od Gestapa, přinést polské ženě zprávu od nepřítele.
A když říkám nepřítele, myslím nepřítele!
Myslíte, že měli milostný poměr?
Nemůžu to odpřísáhnout, ale nepochybuji o tom. A vy?
Ne! A zjistím to, i kdybych musel zmobilizovat celé Gestapo.
Ale, plukovníku, já tomu nerozumím.
Řekněme, že ti dva měli poměr. To vás nemusí trápit.
Jediná osoba, kterou to musí trápit, je její muž.
A to stačí! Jdu tu Marii Turovou zatknout.
Myslím, že máte pravdu, profesore. Jsem v Gestapu tak dlouho,
- že podezírám každého. - Já také.
Takže mně říkají "Koncentrační tábor Ehrhardt".
- Zpět k paní Turové. - Zapomeňme na ni.
Není na ní nic tajemného. Je to jen levná, malá -
Myslím, že vím, co chcete říct.
Takže to nemusím říkat, že?
Bude vám vadit, když se budu opakovat, plukovníku Ehrhardte?
Proč? Ne, vůbec.
Jak jsem již řekl, plukovníku Ehrhardte,
jediný, koho to musí všechno trápit, je manžel té dámy.
Ten velký polský herec, Josef Tura.
- Tak, to není moje věc. - Ale měla by být, pane Tura.
Zvedněte ruce nahoru, rychle, prosím.
- Hrál jste někdy mrtvolu, pane Turo? - Co?
Budete ní, pokud neuděláte přesně to, co vám řeknu.
Jděte za dveře a řekněte vašim přátelům, aby se odklidili z cesty.
To neudělám.
Otočte se. Jděte tam a čelem ke zdi.
Tak, zůstaňte tam.
Jste si jistý, že nezměníte svůj názor? Dám vám ještě jednu šanci.
Na shledanou, pane Tura.
Ať žije Polsko!
- Co se stalo? - Nevím, musel utéct tudy.
Tam je!
Chyťte ho!
Jdi do zákulisí. Vytáhni oponu!
- Heil Hitler. - Heil Hitler.
- Profesor Siletsky? - Profesor Siletsky tu není.
- Očekáváte ho? - Ano, brzy.
Vadilo by vám, kdybych tu na profesora počkal?
Ne, vůbec ne.
Děkuji.
- Dobrý večer, profesore Siletsky. - Dobrý večer.
- Dobrý večer, profesore. - Dobrý večer.
- Profesore Siletsky? - Ano?
- Heil Hitler. - Heil Hitler.
Jsem kapitán Schultz, ze štábu plukovníka Ehrhardta.
Rád vás poznávám, kapitáne.
Paní Turová.
Myslel jsem, že jste odešla, madam.
Zapomněl jste zanechat pokyn, že mohu odejít,
ale teď nelituji, že jsem čekala.
A jak se má profesor Siletsky?
Bez života. Zcela bez života.
Musím se postarat o nějaké záležitosti. Co takhle pohár šampaňského?
Ne, děkuji. Nepiju.
- Cigaretu? - Děkuji, nekouřím.
- Přesně jako náš Führer. - Ano.
Kapitáne, je mi líto, že jsem vás nechal čekat.
Pokoušela jsem se kapitána zabavit, ale zdá se, že je to podezřívavý typ.
Přiznám se, byl jsem trochu překvapen, když jsem vešel.
A já vám to nevyčítám.
Celé Gestapo pracovalo dlouho, dnem i nocí,
pokoušejíce se zjistit každou maličkost o každém.
A přijdu já, a za pár hodin najdu nejkrásnější ženu ve městě.
Neznal jste madam předtím?
No, ne. Ne zcela. Ale vysvětlení je velmi jednoduché.
Jen jsem požádal paní Turovou, aby doručila jednu zprávu.
- Že je to tak? - Ano.
Je zde jeden mladý letec, dobrý přítel Turových,
a obzvlášť paní Turové. Že je to tak?
Ano. Ale on není můj osobní přítel.
A přece přítel. Byla to šifrovaná zpráva.
Šifrovaná zpráva?
Paní Turová nemá před Gestapem co skrývat,
ale má jedno maličké tajemství.
Kdyby to někdy zjistil její manžel, zavraždil by ji.
Mimochodem, je to ten velký polský herec Josef Tura.
- Asi jste o něm slyšel. - Ne, neslyšel.
Profesore, plukovník Ehrhardt -
Ano. Setkám se s ním hned zítra v deset.
V plukovníkových plánech došlo k jisté změně.
Neodvedete ho, že ne?
Je mi líto, ale plukovník očekává profesora nyní.
Takové jsou moje rozkazy.
No, vypadá to, že budu muset jít. Omluvte mě na chvíli.
Zlatíčko.
Miláčku.
Otevři ten kufr a spal ty papíry.
- Dobře. Ale co jsi udělal se Siletskym? - Co si dělala se Sobinskim?
To je nyní nepodstatné, neuvědomuješ si,
že jdeš rovnou do rukou Gestapa?
Ano, tato scéna je prodchnuta dynamitem. Jediná chybička a jsem mrtvý muž.
Víš, že nikdy nejsem dobrý, pokud nemám klid v duši.
Marie, buď čestná, buď upřímná. Musím to vědět.
Řekla jsi tomu chlápkovi, aby odešel během mého monologu?
Zlatíčko, miláčku, miluji tě.
Nevíš to? Necítíš to? Kdyby se ti mělo něco stát -
Myslíš, že to zvládnu?
Jsi výborný herec. Nikdo to nedokáže zahrát, jen ty.
Ty to dokážeš.
Sbohem, miláčku.
Sbohem.
Pokud bych se nevrátil, odpouštím ti za to, co se stalo mezi tebou a Sobinskim.
Ale pokud se vrátím, bude to složitější.
- Ano? - Heil Hitler.
- Je tu profesor Siletsky.
Ať vstoupí.
Rozuměli jste, co jsem vám řekl?
Zatkli jste ho? Proč ne? Nemáte žádný důkaz?
To je tedy pěkná výmluva. I jeho zatkněte. Pokud jste na pochybách, zatkněte ho.
Kolikrát vám mám opakovat, abyste ho zatkli? Heil Hitler!
- Heil Hitler. - Heil Hitler.
Profesore, konečně se setkáváme.
Prosím, udělejte si pohodlí. Nesundáte si kabát?
Děkuji. Plukovník Ehrhardte,
nedokážu ani vyslovit, jak jsem šťastný, že znovu dýchám vzduch gestapa.
Děkuji velmi pěkně. Cigaretu, doutník, brandy?
Ne, děkuji.
Došlo k náhlé změně v mém plánu. Důvěrné, skvělé zprávy.
Do Varšavy přichází váš velmi starý přítel. Führer.
Vím, že budete mít velkou radost, až se s Führerem znovu uvidíte.
- Kdo by neměl? - To je pravda.
Kdy jste ho viděl naposledy, profesore?
- Dlouho, příliš dlouho. - Samozřejmě.
Řekněte, je Berchtesgaden opravdu tak krásný, jak se říká?
Ano, myslím, že to mohu potvrdit bez pochyb.
Ale není to architektura nebo krajina,
je to přítomnost Führera, jež dodává pravou krásu tomu místu.
Přirozeně. Tak, jaké novinky přinášíte z Londýna?
Z Londýna? Och, ano, z Londýna. Plukovníku, v Londýně jste docela slavný.
Víte jak vám tam říkají? "Koncentrační tábor Ehrhardt".
Opravdu?
Takže mně říkají "Koncentrační tábor Ehrhardt".
Myslel jsem si, že zareagujete přesně takto.
Tak, profesore, přistupme k vaší zprávě.
Domnívám se, že pohár brandy bych nakonec zvládl.
Samozřejmě. Brandy.
To mě napadá jedna vtipná historka která koluje po celé Varšavě.
Historka o našem Führerovi. Jak to jen bylo?
Ano. Nazvali brandy po Napoleonovi,
a slanečky po Bismarckovi
a z našeho Führera bude nakonec kousek sýra.
Nemyslíte, že je to zábavné?
Ne. A ani Führer by si to nemyslel.
Nevěřím, že Adolf Hitler se zapíše do historie jako delikatesa.
Profesore, jen jsem žertoval, opakoval, co jsem slyšel.
Konečně, nikdy bych - Prosím, nechápejte mě špatně.
- Víte, jsem oddaný. Heil Hitler! - Heil Hitler!
Profesore, zamýšlíte o tom říct Führerovi?
- Proč bych vás měl zničit? - Samozřejmě, to je milé.
Mohu vám slíbit, že Führer se o tom ode mě nikdy nedozví.
- Čestné slovo. - Děkuji.
Prosím, profesor, pokud budete tak laskav, co to podzemní hnutí?
- Jaké přesně jsou plány? - Chcete to vědět?
Ano, pokud vám to nevadí.
Mám ten klíč v rukou, vše co musím najít je zámek.
Lepší než mít zámek a hledat klíč. Jak to zní?
Slibně. Velmi slibně.
Ale řekněte mi, co přesně zamýšlíte udělat?
- No, pusťme se do detailů. - Ano, pokud vás smím poprosit.
Nejsou žádné detaily. Alespoň ne teď.
Důležitá věc je,
že mám jméno vůdce celého podzemního hnutí.
- Pokud zahrajeme s našimi kartami správně a opatrně... - Rozumím.
Pokud sledujete pastýře, určitě najdete stádo.
- Jak se jmenuje ten pastýř? - Boguslaw Revanski.
Pošlete sem kapitána Schultze.
Takže mně říkají "Koncentrační tábor Ehrhardt".
Kapitáne Schultzi, v tomto městě je muž -
- Jak se jmenuje? - Revanski.
- Chcete říct Bogoslov Revanski? - Ano.
- O toho si bemusíte dělat starosti. - Co?
Zastřelili jsme ho před dvěma dny.
Revanski zastřelen? Odmítám tomu uvěřit.
Uvědomujete si, koho jste zastřelili, kapitáne Schultzi?
Riskuji život, abych dostal klíčovou osomu podzemního hnutí
a právě když jsme byli připraveni... To je sabotáž!
To odmítám, profesore.
Proč jste ho zastřelili?
Máme jasné důkazy, že tento muž vyprávěl rádoby vtipné urážlivé příběhy o Führerovi.
- To není důvod, abyste jej zastřelili. - Souhlasím s vámi.
Alespoň ne hned.
Vy jste zastřelili Revanského jen tak.
Nebylo by lepší nejprve ho prověřit?
Ano! Proč si lidi neprověříme, než je zastřelíme?!
Promiňte, ale vy sám jste podepsal příkaz k popravě.
Podepisuji jich tak mnoho každý den...
Vidíte? Už se nemohu spolehnout ani na vlastní lidi.
Prosím, plukovníku, možná stále můžeme zachránit situaci.
Je tu další muž. Možnost. Dobrá možnost.
Maximilian Pietrowski.
Maximilian Pietrowski?
Neříkejte mi, že jste...
Ano.
Chtěli byste vrabce v hrsti a ještě střílet holuby na střeše.
Obojí prostě nejde.
Pokud se o tom dovědí v Anglii, dají vám Viktoriin kříž.
- To odmítám, profesore. - To je všechno, Schultzi.
Ano, pane.
Nelíbilo se mi, jak kapitán Schultz svalil veškerou odpovědnost na vás.
Ani mně. S chlapem, který nepije
nekouří a nejí maso, je vždycky něco špatně.
- Máte na mysli našeho Führera? - Ne, prosím, profesore.
- Doufám, že nechcete - - Proč bych vás měl zase zničit?
Děkuji velmi pěkně.
Domnívám se, že se chcete vrátit co nejdříve do Londýna.
- Do Londýna? Ano, určitě. - Kdy plánujete odjet?
- Rád bych zmizel co nejdříve. - Za těchto okolností to bude nejlepší.
Letadlo do Švédska odlétá ve čtvrtek.
- Rezervuji vám lístek. - To je skvělé.
- Raději rezervujte dva. - Dva?
Moje cesta byla úspěšná alespoň v jedné věci. Udělal jsem velký objev.
Jistá paní Turová.
Bude nejcennější pomocnicí, jakou jsem kdy měl.
- Upřímně, nedůvěřuji ženským agentům. - Změníte názor, když se s ní seznámíte.
Proč ne? Uděláte si vlastní názor.
Pokud řeknete "Ne," tak ne.
Dobrá, zavolám vám do hotelu. Jak se jmenuje ta dáma?
Paní Turová.
Její manžel je ten velký polský herec, Josef Tura.
- Asi jste o něm slyšel. - Ano.
Viděl jsem ho na jevišti, když jsem byl ve Varšavě, ještě před válkou.
Opravdu?
Co on dělal Shakespearovi, to my teď děláme Polsku.
- Na shledanou, plukovníku. - Na shledanou, profesore.
Jsem plukovník Ehrhardt. Posadíte se, prosím?
- Paní Turová, poslal jsem po vás. - Jsem velmi vděčná.
Nedokážu se rozhodnout. Ano, zní to velmi zajímavě a vzrušujícně -
Paní Turová, mám pro vás špatné zprávy.
No, pokud si myslíte, že nejsem ta správná osoba,
budu trochu zklamaná, ale naše věc musí mít přednost.
Ne, paní Turová. To není ono. Připravte se na šok.
Profesor Siletsky je mrtvý.
- Mrtvý? - Zavražděný.
Nemůžu tomu uvěřit. To není možné.
- Kdy se to stalo? - Ještě jsme to nezjistili.
Právě jsem dostal zprávu.
- Stalo se to v hotelu? - Ne. Někde očividně padl do pasti.
Führer právě přijel do Varšavy. Muži pro něj dnes večer připravují
velkou recepci. Představení vojáků.
Otevřeli Polské divadlo. Pokoušeli se naaranžovat nějaké kulisy.
Jedna z rekvizit se rozbila a ven vypadlo tělo profesora Siletského.
Kdo by mohl něco takového udělat? Máte nějakou představu?
Jsme si docela jisti. Kulka nalezená v jeho těle pochází z britského revolveru.
A včera tu Britové někoho vyhodili na padáku.
Takže jedinou záhadou zůstává, kde je ten muž?
Věřte mi, dostaneme ho.
- To doufám. - Ubohý profesor.
Měl jsem s ním sjednanou schůzku na dnes odpoledne.
Byl by přišel každou chvíli.
Děkuji velmi pěkně. Nebudu vás obírat o váš čas. Na shledanou.
Paní Turová, chci, abyste věděla, že vaše vazby na nás nejsou přerušeny.
- Můžete být pro nás velmi cenná. - Děkuji.
Nemusí to být v Londýně. Možná bych měl něco tady ve Varšavě.
Plukovník, jakkoli se rozhodnete, jestli mě chcete...
Přirozeně, musel bych vás trošku lépe poznat.
Je to moje povinnost, a pokud smím říct, i potěšení.
To je od vás velmi milé, plukovníku,
- ale zrovna teď - - Nemusí to být dnes.
Ale až se budete cítit trošku lépe, snad bychom si mohli spolu dát oběd.
- Proč mi nedáte vědět? - Dám.
A neberte si to velmi k srdci.
- Pokusím se nebrat. - Jen tak dál.
Paní Turová vypadala dost rozrušená.
Přirozeně, je to velké neštěstí, co se stalo Siletskému.
- Nakonec, zemřel pro Führera. - Přirozeně.
Haló. Dobré ráno, profesore Siletsky. Mám -
Trochu se zpozdíte.
Ano, rozumím.
Ohlásíte mě prosím, u profesora Siletského?
- Profesor před chvílí odešel. - Odešel? Děkuji.
- Byl tu Tura? - Jo.
- Řekl něco? - Jen se sem přiřítil,
dal mi ránu do brady a vyřítil se pryč.
- Doboši, víte co se stalo? - Ano, ale je to v pořádku, Josef právě odešel.
- Co tím myslíte? - Měl trochu problém.
Něco se mu stalo s bradkou.
Nebojte, dal jsem to do pořádku a opatřil mu náhradní.
Je pro případ. S Turou člověk nikdy neví.
Je ztracený. Našli to tělo v divadle.
- Vědí všechno. - Co?
- Kdo otevřel divadlo? - Nacisté.
- Kdo jim dal klíč? - Ty idiote, buď zticha!
Oni ho zabijí! Musíte něco udělat. Pomoci mu.
Rawitchi, udělejte něco.
Všechno bude v pořádku.
- Je tady profesor. - Budeme potěšeni.
Profesore, prosím.
- Heil Hitler. - Heil Hitler! Jak se máte, profesore?
- Dobře, děkuji. Jak se máte, plukovník? - Výborně. Mohu?
Řekněte mi, plukovníku, jaký dojem na vás udělala paní Turová?
- Nádherný. - Tak to jsem rád.
Ano, jistě.
To je kapitán Mueller a poručík Brundt ze naší Speciální vyšetřovací jednotky.
Nebo jako my říkáme Oddělení horké stopy.
- Těší mě. - Rád vás poznávám.
Myslím, že bychom si měli před vaším odjezde popovídat.
Musím probrat pár věcí s těmito pány.
Nevadilo by vám počkat v obýváku?
Už by měl být zlomený.
Dejte mu trochu času. Ať si užije své husí kůže.
Plukovníku, opravdu preferujete tuto proceduru před obvyklými metodami?
Řekl bych, že u intelektuálů je tento mentální přístup mnohem efektivnější
a mnohem rychlejší.
Co kdyby to nebyl intelektuál?
Tak zkusíme trochu tělesné kultury.
Nechci na vás naléhat, ale myslíte, že to potrvá ještě dlouho?
- Nudíte se? - Ne. Pokoušel jsem se o konverzaci
s vaším přítelem tam, ale zdá se, že je mrtvý.
Ne. Opravdu? Pojďme se podívat.
Vypadá to na vraždu.
Pokud se mýlím, plukovníku, prosím, opravte mě.
Zdá se mi, že mezi mnou a vaším zesnulým přítelem je mírná podoba.
- Také jste si toho všiml? - Samozřejmě.
Mám hrozné podezření, že jeden z nás musí být podvodník.
To mě nenapadlo. Ale když jste to zmínil, myslím, že máte pravdu.
Tak, jen tak ze žertu, plukovníku, který z nás si myslíte, že to je?
Doufám, že to nebudete považovat za neslušnost, profesore,
ale obecný pocit je, že jste to vy. Prosím, promiňte mi.
- Samozřejmě. Nevadilo by, kdybych si zahrál na detektiva? - Jen do toho, profesore.
Děkuji.
- Edmonson, Londýn. - Skutečný Siletsky přišel z Londýna.
Ten oblek byl koupen v Londýně.
- Domníváte se, že to pro mě vypadá špatně? - Hrozně.
Jeho hodinky stále jdou.
Což znamená, že byl zabit poté, co skutečný profesor Siletsky přijel do Var -
To pro mě skutečně vypadá špatně. Můžu být zastřelen.
Je to dost pravděpodobné.
Není pochyb o tom, že měl jasný cíl.
- Chtěl vypadat jako já... - Nebo vy jste chtěl vypadat jako on.
Správně.
Naše vlasy jsou podobné a dokonce i tvar našich vousů je jaksi podobný.
Ne podobný. Přesně stejný.
- Jak dlouho jste se znali? - Teď jsem ho potkal.
Nyní lžete. Dočista lžete.
Musel jste ho sledovat měsíce.
Zabere to hodně času, aby narostla taková bradka.
- Velmi dobře, Schultz. - Výborně, Schultz.
Až na to, že jste zapomněli, že mohu mít falešnou bradu.
Velmi zábavné.
Ne, profesore, řeknu vám lepší příběh.
- Možná on má falešnou bradku. - To si nemyslím.
Proč se nepřesvědčíte? Proč ho nepotáhnete za bradku?
- To nemohu. - Ne, nemůžete.
Příliš citlivý. Dokážete člověka zavraždit, chladnokrevně ho zabít,
ale nedokážete ho potáhnout ho za bradku.
Tomu nemůžu uvěřit.
Schultzi! Co si to dovolujete, dostat mě do takové situace! Nemohu se spolehnout na nikoho.
- Sám jste vydal rozkaz - - Zase na mě svalujete odpovědnost?
To je vše, Schultzi. Sbohem, pánové.
- Profesore, nevím jak se omluvit. - Konali jste jen svou povinnost.
Pokud máte i jen nejmenší podezření, proč mě nepotáhne za bradu?
- Prosím, profesore. Ne. - No tak. Pouze jednou.
Nechme toho. Ujišťuji vás, že jsem tomu nevěřil ani chvilku,
ale ten Schultz... A, profesore, pokud se setkáte s Führerem...
Ocenil byste, pokud bych mu to neřekl.
- Čestné slovo. - Děkuji velmi pěkně.
Nyní je důležité dostat vás do Londýna tak rychle, jak to je možné.
- S paní Turovou? - Samozřejmě. Cokoliv si řeknete, profesore.
- Dejte mi letiště. - Kde je kancelář plukovníka Ehrhardta?
- Heil Hitler! Plukovník Ehrhardt? - Ano, pane.
Jsem generál Von Seidelman z Führerovy bezpečnostní jednotky.
Přijel jsem s Führerem dnes ráno a o hodinu později
odhalím spiknutí s vražednými plány. Mohu se na někoho spolehnout?
- Ale, generále - - Zatkněte toho muže.
- Ne, generále. - Tenhle muž je narušitel.
- Zbláznil jste se? - On je profesor Siletsky.
No, co řeknete teď?
Je zde chlap s bradkou a vy jste mu ji ani nezkusili potáhnout.
Nikdy ve svém životě jsem neviděl tak hrubé zanedbání povinnosti.
- Generále - - Už vám nedůvěřuji, plukovníku.
Beru si tento případ na starost sám.
Tady bude reorganizace a vaše hlava nebude ušetřena.
- A kromě toho - - Generále, smím vám připomenout
vaši schůzku s Führerem?
Ano. Ode mě ještě uslyšíte!
Berte ho.
Kousek sýra?
Schultzi!
Měl jsem zařízené letadlo, všechno. Ale pan Rawitch hořel touhou znovu hrát.
Když pan Rawitch hraje, někdo musí trpět.
Prosím, pane Turo. Odpusťte mi, že jsem se snažil zachránit vám život.
Kdo to opravdu všechno zpackal? Kdybyste nebyl tak hloupý
- a nežárlil na vaši ženu. - Doufám, že je to pravda.
- Ale není. - O tom si promluvíme později.
- Přátelé... - Římané a krajané.
Víme, že chceš hrát Marka Antonia, ale to nám nepomůže.
Do 24 hodin budou vědět všechno.
Pak jsme chyceni jako krysy v pasti.
Počkat. Hitler, samozřejmě, bude dnes večer sedět v čestné lóži.
Pamatujete si, před dvěma lety jsme hráli "Vraždu v opeře"?
- To byl propadák. - A může být znovu.
Ale musíme riskovat, abychom se dostali odsud.
Ta situace je velmi podobná. Vojáci budou v chodbě
hlídat Hitlerovu lóži.
Pokud je dokážeme i jen na chvilku odlákat -
To znamená, že potřebujeme chaos a rozruch uprostřed Gestapa.
Rozrušit se mi podařilo každého gestapáka, kterého jsem potkala.
Ne, vás nemůžeme použít. To nebude pro dámy.
Greenbergu.
Ano, pane Doboši.
Pokud dokážeme zajistit, že se Greenberg náhle vynoří mezi všemi těmi nacisty -
- To bude hrozně směšné. - Ne, nebude.
Greenbergu, vždy jste chtěl hrát důležitou roli.
- Co musím udělat, pane Doboši? - Pokud to zahrajete špatně, jsme ztraceni.
A pokud to zahrajete dobře, stále nemůžu nic zaručit.
- Co musím udělat? - Dobře, tak si to nacvičme.
- Jak to vypadá? - Výborně.
Sobinski, je čas jít.
- Jsem připraven. - Uvidíme.
- To je dobré. - Ano. Vypadá velmi dobře.
- Vyzvednu tě kolem deváté. - Och, miláčku! Na shledanou.
Pokud by se něco pokazilo, pokud by ses nevrátil zpět -
- Potom se ani Sobinski nevrátí zpět. - Měj se, miláčku.
Asi se chcete rozloučit. Do toho.
Je to možná naposled, co se vidíme.
Chci jen říct, že bylo skvělé poznat vás, Marie -
- Na shledanou, paní Turová. - Na shledanou, pane Sobinski.
- Heil Führer! - Heil!
- Jak jste se sem dostal? - Narodil jsem se tady.
- A proč jste se rozhodl tady umřít? - Kvůli němu.
- Co chcete od našeho Führera? - Co chce on od nás?
Co chce od Polska? Proč to všechno? Proč?
Nejsme snad lidé? Nemáme oči? Nemáme ruce
Orgány, smysly, tvar, pocity a vášně?
Nejsme živeni stejným jídlem, zranitelní stejnou zbraní,
Netrpíme snad stejnými nemocemi? Neléčíme se stejným způsobem?
Nechladí a nehřeje nás stejná zima a léto?
Když do nás píchnete, neteče z nás krev?
Když nás lechtáte, nesmějeme se?
Když nás otrávíte, neumřeme snad?
Pokud nám uděláte zle, nepomstíme se?
- Poručíci Lange a Schneider. - Ano, pane.
Vezměte ho a odveďte ho na velitelství. Chci ho vyslechnout.
Muži, nechci, aby i jen slovo uniklo o tomto incidentu.
- Kdo tady velí? - Já, pane.
Jak se něco takového mohlo stát?
- Nevím, pane. - Vy nevíte. To je právě ono.
Takto ochraňujete našeho Führera.
Můj Führerere, je mou povinností doporučit vám okamžitě odejít.
Na letiště. Po cestě se musíme zastavit. Řeknu vám kde.
Greenberg, vždy chtěl hrát Shylocka.
A nakonec dostal šanci.
A zahraje si znovu.
Ne na chodbě, ale na jevišti Polského divadla.
- Železniční stanice! - Podzemní hnutí stále žije!
Ano. Zachránili jsme podzemní hnutí. Bronski, zapsali jsme se do historie.
- Mohli by nám dokonce postavit sochu. - Postaví.
Už se vidím jak sedím na koni během příštího století.
Ano, a někdy když -
- Co se děje? - Nic.
Jsem takový nervák, že si věci představuju.
- Představujete co? - Chvíli jsem si myslel, že máte knírek.
- Mám. - Ne, nemáte.
Zbláznil jste se?
Kde jsou moje vousy? To je katastrofa. Musíme je najít.
Bez nich nemůžu jít ven z auta. Musím jít pro Marii.
- Co s tím uděláte? - Moje vousy!
Musíme je najít.
Dobrý večer, paní Turová.
Asi jste překvapená, že nás vidíte?
Jsem potěšena, pánové, ale bohužel mám schůzku.
Je několik věcí, které musíme zjistit.
Nemohla bych vás navštívit zítra ve vaší kanceláři?
Je mi líto, ale ne. Je to velmi naléhavé. Plukovník a já jsme ty věci předebatovali.
Paní Turová, považujeme vás za ženu s obrovským kouzlem.
Děkuji. Ale co je na tom tak velmi naléhavého?
Napadlo mě, že je dosti zvláštní, proč by měl být někdo jako vy
- přitahován k profesoru Siletskému. - Kapitáne, to člověk nikdy neví.
Například i vy mi přijdete atraktivní. Možná je můj vkus trochu zvláštní.
Ale já nemám distingovanou bradku profesora Siletského.
- To je to, co vás na něm asi tak fascinovalo. - Ano, to mě zaujalo.
Probudil ve mně dítě. Vždy jsem ho za ni chtěla zatahat. Ještěže jsem to neudělala.
- Co tím chcete říct? - Byla to falešná bradka, však to víte.
Oklamal mě a určitě oklamal i vás, plukovníku.
Jak to všechno víte?
- Generál von Seidelman. - Co o něm víte?
Pozval do své kanceláře a vyptával se na milion otázek.
Děkoval mi za informace a -
Pánové, nepodezříváte náhodou mě?
- No, paní Turová - - Generál řekl, že všechno je v pořádku.
Pokud si generál von Seidelman myslí, že je to v pořádku, tak je to v pořádku.
- Schultzi! Do čeho se mě to zase pokoušíte namočit? - Ale plukovníku, byl to váš nápad.
Už zase na mě svalujete odpovědnost?
- Dobrou noc, Schultzi. - Dobrou noc, plukovníku.
Ten Schultz! Paní Turová, promiňte.
Nechci být nezdvořilá, ale mám schůzku.
Odvezu vás.
Nerozumíte. Někdo přijde sem.
- Někdo přijde sem? - Pokud by vás tu našel...
Toto je oficiální záležitost. Nemusíte se strachovat.
Paní Turová, jste v rukou Gestapa.
- Ale plukovníku, jsem vdaná žena. - Ale někoho očekáváte.
- Teď tu musím zůstat. - Ale plukovníku -
Musím chránit vašeho muže.
- Ne, plukovníku, nemůžete zde zůstat. - Paní Turová, dám vám náramek.
- Dnes jsem zkonfiskoval jeden nádherný. - Nechci náramek.
Udělám váš život nádherný.
Mohu vám vybavit extra příděly másla. Dám vám tři vejce na týden.
Nechci vejce. Plukovníku, prosím jděte.
Marie.
- Proč jste mi to neřekla? - Jak jsem mohla? Nerozumíte?
Nemáte ani trochu taktu?
Můj Führere!
Schultzi!
Pánové, sám Führer chce s vámi mluvit.
Poručík převezme řízení.
- Ano, můj Führere. - Skoč.
- Heil Hitler! - Heil Hitler!
Dva velmi ochotní chlapci.
Tak a teď poleťme do Anglie!
SKOTSKO
Nejdřív přiletěl Hess, a teď tenhle!
Všichni, úsměv. Děkuji.
Vy, pane Turo, jste v této skvělé hře hrál skutečného hrdinu.
Dělal jsem co jsem mohl, a velmi mi pomohli moji kolegové.
Děkuji, přátelé, za všechno, co jste udělali.
Jakkoli málo to bylo.
Jsem si jistý, že Anglie vám bude chtít prokázat svou vděčnost.
Co si přejete nejvíc, pane Turo?
- No, já... - Chce hrát Hamleta.
Nakonec, jsme v zemi Williama Shakespeara...
Chce hrát Hamleta.
"Můj čin je jistě ještě mrzkejší než nalíčené tváře nevěstky.
Ó, strašné břemeno!
Slyším ho přicházet. Musíme se pobrat, pane."
"Být, či nebýt."
České titulky: JB, 2018